Рейнольдc здійснив усі мої мрії.
А натомість я дала йому те, чого він жадав найбільше.
Що саме?
Себе. Усю й до останку.
Він дуже вимогливий, чи не так?
Мабуть, бути з ним - зовсім непросто.
Так.
Можливо, він найвимогливіший з-поміж усіх.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
Доброго ранку.
-Доброго. -Доброго ранку, мадам.
Усім доброго ранку.
-Доброго ранку, Бідді. -Доброго, містере Вудкок.
-Доброго ранку, Нано. -І вам, містере Вудкок.
-Піппо. -Доброго ранку, сер.
ВУДКОК ЛОНДОН
Скуштуй.
Рейнольдсе?
Вони дуже смачні.
Пригадуєш, я казав тобі, Джоанно?
Я більше не їм важкого.
Я цього не знала.
Може, ти сказав це комусь іншому.
-Доброго ранку. -Доброго, моя пташко.
Де ти витаєш, Рейнольдсе?
Жодні мої слова
більше не привернуть твою увагу до мене.
Хіба ні?
Я не можу починати день суперечкою. Будь ласка.
Сьогодні я віддаю сукню.
Мені не до суперечок.
У мене на них просто немає часу.
Доброго ранку, графине.
Доброго ранку, Сиріл.
Доброго ранку, Пітере.
Хто ця прекрасна незнайомка?
Я повинен набагато частіше тебе бачити, Генрієтто.
Я дуже схвильована.
Я також.
Проходь.
Неперевершено.
Так?
Пройдись у ній.
Леді, ви чудово попрацювали.
-Дуже дякуємо. -Дякуємо.
Вона прекрасна, Рейнольдсе.
Варта всього того, через що ми пройшли.
Гадаю, вона додасть мені сміливості.
Пані та панове, просимо зайняти свої місця.
Добрий вечір, Стівене.
-Вона тут? -Так, сер.
Що ти робитимеш із Джоанною?
Вона мила, але тягнути більше не можна.
Вона зовсім розжиріє,
якщо так і буде сидіти й чекати, поки ти знов у неї закохаєшся.
Я дам їй жовтневу сукню.
Якщо ти не проти.
Мене охопило таке непевне відчуття,
що я й сам не розумію,
звідки воно виникло.
Якийсь неспокій.
Останнім часом я все згадую маму,
вона приходить до мене у снах,
я відчуваю її запах.
Я чітко відчуваю,
що вона поруч.
Що вона звертається до нас.
Я дуже надіюся, що вона сьогодні бачила сукню. А ти?
Я також.
Мене заспокоює думка про те, що мертві наглядають за живими.
Як на мене, це зовсім не страшно.
Може, поїдеш за місто сьогодні?
А я під'їду завтра.
Так, можна.
Це ти гарно придумала,
моя пташко.
Містере Генсфорд?
-Містере Генсфорд? -Так?
-Доброго ранку. -Доброго.
-Заправте, будь ласка. -Авжеж.
І перевірте мастило та шини.
Чудово. Дякую.
Морозно сьогодні.
Холодно, правда? Аж пронизує.
ГОТЕЛЬ «ВІКТОРІЯ» ПАБ
Перепрошую.
-Можна нам ще тостів, будь ласка? -Так.
-Ось, прошу. -Дякую.
Доброго ранку.
Доброго.
Бажаєте щось замовити?
Вельські грінки із сиром,
з яйцем пашот, будь ласка.
Але не надто рідким.
Бекон,
скони,
масло, вершки,
джем,
але не полуничний.
Ні.
Малиновий?
Щось ще?
Кави або чаю?
У вас є лапсанг?
Тоді, будь ласка, чайник лапсангу.
Гарний вибір.
І пару ковбасок.
Покажіть.
Ви запам'ятаєте?
Так.
Я залишу це собі.
А тепер?
Ви повечеряєте зі мною?
Так.
Для голодного парубка.
Мене звати Альма.
Я спізнився?
Ні.
Що скажеш?
Мені смакує соус.
Яєчний.
Так, він смачний.
Альмо, дозволиш?
Люблю бачити, до кого говорю.
Ось.
Ось так.
Тепер краще.
У твоєї матері були карі очі?
Зелені.
Ти схожа на неї?
Не знаю, мабуть.
У тебе є її фотографія?
Так.
Дозволь поглянути.
Вона не тут, удома.
Носи її з собою.
Завжди май її при собі.
А де твоя?
Твоя мама.
Вона зашита ось тут.
Тобто?
У піджак можна зашити майже все.
Таємниці,
монети,
слова, невеликі послання.
Ще в дитинстві я почав ховати речі
у підкладки одягу.
Лише я знав, що там щось є.
У себе на грудях я ношу пасмо маминого волосся,
щоб вона завжди була поруч.
Вона була видатною жінкою.
Вона навчила мене мого ремесла.
Тож я роблю так, щоб вона завжди була поруч.
Мабуть, ти дуже її любиш.
Вітаю.
Це Альма.
Привітайтеся з Альмою.
Вітаю.
Це Альма. Привітайтеся.
-Ось так. -Привіт.
Покажемо їй будинок, хлоп'ята?
Я пошив для неї цю сукню, коли мені було 16.
Вона дуже красива.
Вона була для її другого чоловіка, на весілля.
Мій батько помер задовго до того.
Наша нянька, міс Блеквуд...
Ми називали її Чорна Смерть.
Через забобони вона не допомагала мені шити сукню,
бо вважала, що це погана прикмета,
що тоді вона не вийде заміж.
Ніби хтось її кликав.
Нам вона видавалася старовинною: я поняття не мав, скільки їй років,
вона була страшенно потворною.
Тож...
Я місяцями працював самотужки,
згорблений,
я шив, пітнів і шив далі.
А Чорна Смерть все одно не вийшла заміж.
А могла б так мені допомогти!
Зрештою, на поміч прийшла моя сестра, Сиріл.
Існує незліченна кількість забобонів,
пов'язаних із весільною сукнею.
Молоді дівчата бояться торкнутися її, бо тоді вони ніколи не вийдуть заміж.
Моделі бояться, що вийдуть за лисого,
якщо вдягнуть її.
А де ця сукня зараз?
Уявлення не маю, що з нею сталося.
Не знаю.
Мабуть, уже розсипалася на порох.
Розлетілася на ганчір'я.
А твоя сестра?
Що?
Вона вийшла заміж?
Ні.
Ну що, хлоп'ята, розведемо вогонь?
Якщо хочеш позмагатися, хто кого передивиться, то програєш.
Ти дуже привабливий.
Мабуть, тебе оточує чимало вродливих жінок.
Так.
Чому ти неодружений?
Я створюю сукні.
Одруженим не можна створювати сукні?
Шлюб мені точно не судився.
Я затятий холостяк.
Таке не лікується.
Шлюб зробив би мене дволиким,
а я цього зовсім не хочу.
Схоже, ти дуже у всьому впевнений.
Я впевнений у цьому.
Гадаю, ти лише вдаєш непохитного.
Ні, я такий і є.
Для кого?
Надіюся, не для мене.
Гадаю, саме очікування та здогадки інших
і є причиною страждань.
Допоможеш мені?
-Так. -Ходімо.
Так, стань сюди, будь ласка.
Гадаю, ось це
ми приберемо назад.
Гарно.
Секунду.
Цю ми поки що відкладемо.
Красиво.
Але...
Якось строго.
Ось ця.
Тобі подобається?
-Так. -Вона дуже гарна.
Ось так.
Знімімо це, а потім
я хотів би зняти твої мірки, якщо ти не проти.
Хто це чарівне створіння, через яке тут так приємно пахне?
Вітаю, я Альма.
Я Сиріл.
Сандалове дерево та трояндова вода.
Херес і...
лимонний сік?
У нас була риба на вечерю.
Моя пташко.
Допоможеш?
АЛЬМА
Підійди до мене. Готова?
Вісімдесят один.
Сімдесят шість.
Сімдесят вісім.
Дев'яносто.
Тридцять сім.
Сорок три.
П'ятдесят один.
Можеш нормально стати?
Так.
-Я нормально стою. -Як раніше.
-Тобто? -Прямо.
-Ось так.
Ти цього не казав.
Сорок два.
Двадцять один із половиною.
У тебе немає грудей.
П'ятдесят шість.
-Так, я знаю. -Вісімдесят два з половиною.
Можеш опустити руку.
Вибач.
Ні, ти ідеальна.
Моє завдання - дати тобі їх,
якщо я так захочу.
Двадцять п'ять.
Двадцять три.
Шістнадцять з половиною.
Шістдесят три з половиною.
І сто чотирнадцять. Усе.
Приміряєш ще дещо?
Так.
У тебе ідеальна фігура.
Справді?
Йому подобається, коли є животик.
Я ніколи собі не подобалася.
Я думала,
що в мене заширокі плечі,
тонка шия, немов у птаха,
що в мене немає грудей.
Гадала, що мої стегна занадто широкі,
а руки - надто сильні.
Таке відчуття, немов я дуже довго тебе шукав.
І ти мене знайшов.
Що б ти не робив,
роби обережно.
Та в його творіннях я стаю досконалою.
І почуваюся неймовірно.
Доброго вечора, містере Вудкок.
Либонь, так у його одязі почуваються всі жінки.
Маєш прекрасний вигляд.
Справді.
Прекрасний.
І через тебе я не на жарт зголоднів.
Дякую.
Я замовив тобі м'ясо по-татарськи.
Ідеально, дякую.
Моя маленька хижачка.
Щойно говорила по телефону з твоєю улюбленою клієнткою.
Барбара Роуз знову виходить заміж.
Чудово.
Що ж...
Гадаю, варто взяти собі ще одну.
Це твоя кімната.
А я буду в сусідній.
Відпочинь.
Почнемо з самого ранку.
Це коли?
Я тебе розбуджу.
Добраніч.
На добраніч.
Буває...
ми прокидаємося о четвертій ранку,
хоча лягли перед тим опівночі.
І він уже готовий братися до справи.
А я можу стояти вічно.
Ніхто не може стояти довше, ніж я.
Що таке, Альмо?
Що за безрадісний погляд?
Не знаю...
Мені не до вподоби ця тканина.
Альмо, цю тканину обожнюють жінки,
які носять наші моделі.
Вона досконала для цієї сукні.
Сиріл права.
Сиріл завжди права.
І Сиріл права не тому, що цю тканину обожнюють наші клієнтки.
Вона саме така, як має бути.
Бо вона чудова.
Можливо, прийде день, коли ти зміниш свій смак, Альмо.
Або ні.
Можливо, у тебе немає смаку.
Можливо, мені подобається мій смак.
Якраз достатньо, аби ти втрапила в халепу.
-Може, я цього й хочу. -Годі!
На великих перегонах, на Дербі та...
Перепрошую, містере Вудкок?
Так?
Я хотіла сказати, що надіюся колись вдягнути створене вами плаття.
Дякую.
Сподіваюся, ваше бажання здійсниться.
Вона серйозно.
Сказала мені, що хоче, щоб її поховали у вашому платті.
-Дякую. -Дякую за ваші добрі слова.
Доброї ночі.
-Дякую. -Дякую.
-Доброї. Дуже вам дякую. -Бувайте.
Ти викопав би її
і ще раз продав ту сукню, правда, Найджеле?
В іншому випадку це було б таке марнотратство,
тобто так, можна було б спробувати.
Найджеле, чому ти не їси профітролів?
Що?
Ти вже наївся?
Схоже, тебе мучить спрага.
Доброго ранку, Рейнольдсе.
Доброго ранку, Сиріл.
Будь ласка, не метушися так, Альмо.
Я намащую тост маслом. Я не метушуся.
Це занадто.
Це відволікає, це дуже відволікає.
Можливо, ти звертаєш на це забагато уваги.
На це складно не звернути увагу.
Могла б просто проїхатися по кімнаті верхи на коні.
Це метушня.
Це забагато метушні під час сніданку.
Може, тобі варто снідати після нього.
Або в себе в кімнаті.
По-моєму, він надто прискіпливий.
Його режим краще не розхитувати.
-Ну... -Це час усамітнення.
Ним не можна зловживати.
Якщо сніданок іде не за планом,
йому дуже тяжко оговтатись і взятися за решту дня.
Я цього не знала.
Звісно, що не знала.
Але тепер знаєш.
І все одно він надто прискіпується.
Ну, може бути.
Це фламандське мереживо кінця 17-го століття.
Воно дуже рідкісне та дуже цінне.
Я вивіз його з Антверпену під час війни.
Я все чекав на правильну мить,
щоб десь його використати.
Завмри.
-Дуже красиво. Прекрасно. -Добре.
-Дуже добре. Повернися до світла. -Поки найкраща. Краса.
Будь ласка, Альмо, повернися до вікна.
Амбер, будь ласка, підніми ліф...
Зовсім трохи.
Він усе спадає.
Його потрібно поправити.
Безглуздя.
Просто підтягни.
Так, сер.
Мало би бути готове сьогодні, якщо чесно.
Поглянь на це. Разом.
Я не сідатиму на підлогу.
Сядь на підлогу.
Чарівно.
Чудово.
Почекайте, поки я зміню плівку.
Я вже закінчив?
Так, усе.
Мені працювати треба.
Чорт.
Так?
Можна зайти?
Я працюю.
Тобі щось принести?
На плечах має неперевершений вигляд.
Спершу плечі, а потім можеш вдягати решту.
Добре.
Альма? Вона готова?
-Майже. -Майже.
Виходь, прошу.
Інґрід.
Накидка. Дозволь мені.
Дозволь мені.
Добре.
Еллі, ти готова?
Я погляну на тебе.
Стань сюди, будь ласка.
Готово.
Можеш виходити. Дякую, Піппо. Інґрід, ти готова?
Я сам, чорт забирай.
Піппо, яка з тебе користь, якщо ти просто стоятимеш?
-Мені потрібна твоя допомога. -Вибачте, сер. Вибачте.
Та йди вже. Іди!
Вибачте.
Дозволь, я поведу.
Розумієте, коли людина...
Коли людина любить свою роботу,
коли віддається, як він,
вона має скидати темп.
Час від часу.
І тоді він...
Він стає дитиною.
Розпещеною дитинкою.
У такому стані він...
дуже вразливий.
Відкритий.
Скільки тривають такі епізоди?
Усього кілька днів...
а потім він оклигує.
Ні. Альмо, що ти робиш?
Я принесла тобі чай.
Будь ласка, не став тацю на стіл.
Просто забери її.
Я не просив чаю.
Ні, але...
Будь ласка, забери його.
Добре, я заберу.
Але тепер уже пізно, правда?
Я несу чай геть.
Так, але тепер уже пізно.
Але я несу його назад.
Чай ти забереш, але сум'яття зостанеться тут, зі мною.
А якщо знизу вони жовті,
а зверху білі?
В отруйних є шар зі спорами.
Поглянь у книзі на кухні.
Будемо готувати їх на жирі?
Ні, приготуємо на маслі.
Але масла дамо небагато.
Містер Вудкок не зносить, коли масла забагато.
Дуже ймовірно, що Барбара Роуз запросить тебе на весілля.
І що я повинен з цим робити?
Прийми запрошення.
Якщо тобі під силу таке витерпіти.
Краще я почув би це пізніше, Сиріл.
Це бентежна новина.
Ну...
вище носа.
Барбара Роуз платить за цей будинок.
Усе гаразд?
Доброго ранку, Барбаро.
-Доброго ранку, Келе. -Доброго ранку, Тіппі.
І вам, містере Вудкок.
Рейнольдсе!
Що ж, до діла.
-Покладіть їх сюди. -Добре.
Дякую.
А зараз я підніму це, Барбаро.
Я знаю, ти робиш усе можливе.
Не роби так.
-Будь ласка, забери руку. -Я все одно потворна.
Барбаро, я намагаюся створити для тебе красиву сукню.
Допоможи мені.
Будь ласка.
Рейнольдсе, ти прийдеш?
Будь ласка, не рухайся.
Барбаро, мені там не місце.
Це моя робота.
Моє місце - тут.
Прийди, я наполягаю.
Джордж Райлі, «Новини світу».
Хто супроводжуватиме вас на весіллі?
Мій син Кел.
Мій Кел, мій синочок.
Він просто неймовірний.
Він повністю схвалює цей шлюб.
Джон Еванс, «Дейлі мейл».
Що станеться з вашим майном, міс Роуз?
Воно стане власністю Домінікан?
-Не знаю, мабуть, ні. -Дозвольте зауважити,
що ми одружуємося згідно з домініканським законодавством,
але в моїй країні її гроші належатимуть їй,
а мої - мені.
Та й навіщо мені її гроші?
У мене й своїх достатньо.
Що принесла Барбара у ваше життя?
У його життя я принесла щирість.
-Щирість? -Поцілунок для фотографів.
Ну ж бо, поцілуйтеся для фото.
Відповідь на запитання -
-щирість. -Поцілуймося для них...
Рубіо, розкажіть про те, як продавали євреям візи під час війни.
Візи? Євреї?
Дуже дякую, панове. Дякую вам.
Візи для євреїв?
Цій сукні тут не місце.
-Тільки не треба плакати. -Я не плачу.
Я злюся.
-Тільки не реви, Альмо. -Я не реву.
Вона її не заслуговує.
Це твоє творіння.
Ходімо.
Тіппі?
Містере Вудкок.
-Що сталося? -Ми хочемо забрати сукню.
Міс Роуз спить.
Це жодним чином не стосується сукні.
Принесіть її, будь ласка.
Вона спить.
Що, у сукні?
Ну, так.
Зніміть з неї сукню і негайно принесіть її мені.
Я цього не робитиму.
Стягніть бісову сукню з Барбари і принесіть мені,
а то я зроблю це сам!
Перепрошую?
Альмо.
Вітаю, містере Вудкок.
Келе.
Я...
Не наша справа,
які життєві вибори робить місіс Роуз.
Але якщо вона так поводитиметься,
то Вудкок її не вдягатиме.
Дякую тобі.
Я люблю тебе.
Породиста. Якраз для матері.
З родзинкою.
Їй би сподобалося, але...
-Дякую, Джуліет. -Сьогодні день Мони.
-Так. -Я хотів би одягнути щось для неї.
Так, звісно.
Вона згадувала про це.
-Згадувала? -Так.
-Справді? -Так.
Що ж...
-Джулі? -Так, сер.
-У нас є вівсянка? -Так, є.
-А вершки? -Так.
-Густі? -Так.
Цим я й поснідаю.
-Гаразд, сер. -Будь ласка.
-Цього разу не забудь сіль. -У жодному разі.
Альмо, будеш вівсянку...
-Так. -...сьогодні?
-І для Альми, будь ласка. -Уже несу.
-А також бекон і яйця. -Так, сер.
Доброго ранку.
Я так зголоднів.
Як чудово, що в нас є вершки.
-Так. -Вони все змінюють.
Що за вівсянка без вершків?
Трохи ексцентрично.
-Любий Рейнольдсе! -Ваша королівська високосте.
-Вітаю. -Маєте чарівний вигляд.
-Рада знову вас бачити. -Ваша королівська високосте.
-Сиріл. -Ваша високосте.
-Вітаю. -Рада вас бачити.
Доброго ранку.
Ми дуже раді зустрічі.
Скільки вже минуло?
Вісім місяців?
Бажаєте щось випити?
Так, будь ласка.
Коли ви думаєте про вашу весільну сукню,
якою вона постає у вашій уяві?
У моїй уяві це найкрасивіша весільна сукня в усьому світі.
Звісно.
Мабуть, це єдина весільна сукня у світі.
Так.
Або зайдімо трохи далі -
це єдина весільна сукня в історії.
Так.
Ваша королівська високість надає перевагу золоту чи сріблу?
-Сріблу. -Зрозуміло.
Мереживу чи перлам?
Мереживу.
Чудово.
Дякую.
Я вдягну рукавички.
Погляньмо...
Ці плечі!
Такі тендітні.
Я хочу побажати вам...
вдалого шлюбу.
Дякую вам.
Мене звуть Альма.
Приємно познайомитися, Альмо.
Я тут живу.
Сімдесят шість? Так багато!
Я думала, що вісімдесят один.
Якби я сказала, скільки насправді...
Заходьте.
Альмо.
Доброго ранку, Сиріл.
Я хочу попросити твоєї допомоги.
Я хочу зробити Рейнольдсу подарунок.
Хочу влаштувати несподіванку.
Щоб усі пішли
з будинку,
поки він у четвер буде на прогулянці.
А я приготую йому вечерю.
І коли він повернеться, тут буду лише я.
Я чекатиму на нього.
Влаштую несподіванку, а потім ми разом повечеряємо,
лише ми двоє.
Що скажеш?
Ти мені допоможеш?
У нього ж не день народження.
Я знаю.
Альмо, раджу тобі не робити цього.
Чому?
Він не любить несподіванок.
-Любить. -Що ж, ця йому не сподобається.
Я хочу дивувати
і любити його по-своєму.
Якщо ти хочеш зробити приємне,
то краще придумай щось інше.
Я справді раджу не робити цього, Альмо.
Гадаю, зараз найневдаліший час, щоб пробувати щось нове.
Але я хочу зробити саме це.
Як на мене, це буде дуже гарно.
Я вдячна за пораду, Сиріл.
Але я повинна пізнати його по-своєму,
і я хочу зробити це для нього.
Добраніч.
-Добраніч. -На добраніч, мадам.
На добраніч, мадам.
Добраніч.
Щасти.
О, Альмо!
Що таке?
Я люблю тебе, Рейнольдсе.
Так, але що відбувається?
Це несподіванка.
Ти зголоднів?
Де Сиріл?
Я відправила всіх додому.
Де Сиріл?
Вона пішла.
Коли саме вона пішла?
Після обіду.
Я приготувала нам вечерю.
Мені потрібно зібратися з думками.
Мабуть, прийму ванну.
Альмо, це дуже мило.
Хочеш шампанського чи мартіні?
Ні, дякую.
Це твоя сукня?
Вона готова.
Дозволь роздивитися.
Дуже цікава.
Чудова робота.
А тепер я прийму ванну.
Коли повернеться Сиріл?
Пізніше.
Як минула зустріч із принцесою?
Вона страшенно вродлива, немов прекрасна статуя.
Ти зробиш для неї весільну сукню?
Я створив її сукні на хрещення,
перше причастя та миропомазання.
Вона була в моїй сукні на представленні при дворі,
я створив увесь її гардероб для сезону дебютанток.
Логічно, що весільна сукня теж буде від мене.
Чи ти так не вважаєш?
-Боже. -Ні.
Та це не те,
що я хотіла сказати.
Вибач, сама не знаю, що таке сказала...
Це має бути приємний вечір.
Я подам страви.
Смакує?
Так.
Ні, не смакує.
Тобі зовсім не смакує.
Зазвичай ти мені прямо кажеш, що думаєш.
Що таке?
Ти брешеш.
Гадаю, тобі відомо,
що я люблю спаржу з олією та сіллю.
Ти це знала, але все одно приготувала її на маслі.
За певних обставин видається прийнятним вдати,
що мені подобається, коли спаржу готують ось так.
А зараз я пишаюся своєю галантністю,
оскільки їм спаржу так, як ти її приготувала.
Поняття не маю, що я тут роблю.
Я просто чекаю на тебе, ніби дурепа якась.
То це була засідка, Альмо. І з якою метою?
Це не...
Знаю, усе йде не так, як я очікувала.
Я не хотіла, щоб ми говорили про це.
Вибач, але я хотіла зробити тобі приємне.
А чого ж ти очікувала?
Я хотіла провести час із тобою. Щоб ми побули разом, удвох.
Ми й так постійно разом!
-Ні. -Про що це ти?
Це не так.
Біля нас завжди хтось є.
А якщо ні, то між нами стоїть щось інше.
-Між нами щось стоїть? -Так.
Що?
Якась...
-Що? -Відстань.
Коли це сталося?
Чому ти так поводишся?
Це через те, що ти думаєш, що не потрібна мені?
-Так. -Це правда.
Що ж, дуже передбачувана відповідь.
Не вдавай такого жорсткого. Я знаю, що ти не такий.
Ну звісно.
Якщо я не захищатимусь,
то посеред ночі хтось прийде,
сяде на моє місце
і питатиме про її бісову спаржу.
-Не треба знущатися. -Є інші речі,
на які я хотів би витратити свій час. Це мій час.
-Поняття не маю... -Мій час.
чому я тут займаю твій час.
Що я тут роблю?
Просто як дурепа швендяю й чекаю на тебе.
-На що ти чекаєш? -На тебе.
На що ти чекаєш?
Чекаю, поки ти мене позбудешся.
Скажеш, щоб я пішла.
Скажи це.
Щоб я не ниділа тут, як тупа дурепа.
Спаржа, це все через твою спаржу?
-Ні, це не через спаржу. -Тоді через що, чорт забирай?
Ти спецагентка,
яку підіслали, щоб зіпсувати мені вечір або, можливо, усе життя?
Чому ти так зі мною?
-Чому ти так зі мною говориш? -Це мій будинок?
-Це ж мій будинок? -Так, це твій будинок.
-То це мій будинок? -Звісно, він твій.
-Чи мене висадили на чужих землях? -Що за питання...
На ворожих теренах?
-Це ти мене сюди привів. -Мене оточили.
Ти сам мене сюди привів.
Коли, в біса, це сталося? Хто ти така?
У тебе є пістолет?
Ти хочеш мене вбити?
-Чому... -Ти озброєна?
-Годі! -Де твій пістолет?
-Не будь дитиною! -Де твій пістолет?
-Припини ці ігри. -Покажи мені свою зброю.
Годі грати в цю гру!
-Я не граю. -І я не граю.
Граєш.
І в яку ж гру я граю?
Яку гру?
У чому суть цієї моєї гри?
Скажи мені.
Усе це...
Що?
Усі ці твої правила, твої стіни, твої двері й твої люди,
твої гроші, увесь цей одяг, усе.
Ось яка це гра!
Усе тут! Усе...
Немає нічого нормального чи природного...
Усе це гра.
«Так, містере. Ні, мадам. Так».
Що ж...
-Якщо це моє... -«Я цього не їм. Я того не п'ю.
-Я не...» -Якщо ти описуєш моє життя,
то лише від тебе залежить, чи хочеш ти його зі мною ділити.
Якщо ти не хочеш ділити таке життя,
оскільки воно, очевидно, настільки для тебе неприйнятне,
то чому б тобі не звалити туди, звідки ти прийшла?
Так.
Йому лише на користь часом сповільнити крок.
ПЕРЕДМОВА
ЇСТІВНІ ГРИБИ РЯДОВКА
ЇСТІВНІ ТА ОТРУЙНІ ГРИБИ: ЯКІ ЇСТИ, А ЯКИХ УНИКАТИ
ОТРУЙНІ ГРИБИ ПЕЧЕРИЦЯ ОТРУЙНА
ЇСТІВНІ Й ОТРУЙНІ ГРИБИ
Попросити Альму, щоб вона пішла?
Ні. Навіщо?
Хочеш зробити з неї привида,
то давай, роби.
Але не змушуй її сидіти й чекати на тебе.
Вона мені дуже подобається.
То вона тобі дуже подобається?
Що ж, у такому випадку...
Ні, не звертай усе на мене. Не перекладай на здорову голову.
-Замовкни, Сиріл. -Це ти замовкни.
Навіть не думай зі мною сваритися, а то не вийдеш звідси живим.
Я тебе розгромлю, і впадеш на підлогу ти.
Зрозуміло?
Доброго ранку, Піппо.
Доброго ранку, сер.
-Ручка, записник і окуляри? -Так, чекають на вас, сер.
Усім доброго ранку.
-Доброго ранку, сер. -Доброго ранку, сер.
Леді, ви чудово попрацювали.
Просто воно не надто вдалося.
Воно огидне.
Сер, з вами все гаразд?
Рейнольдсе?
Рейнольдсе, усе добре?
Схоже, містер Вудкок захворів.
Хто захворів?
Містер Вудкок. Він упав і пошкодив плаття.
Вибач, Бідді.
Хто впав?
Містер Вудкок. Він упав і пошкодив плаття.
Спереду на спідниці плями,
у мереживі на верхній частині - дірка,
а спереду на платті - паста для взуття.
Звідки там паста для взуття?
Від його черевиків.
Усе добре.
Не знаю, що це за бісова напасть.
Мабуть, з'їв щось не те.
Боже.
Тобі слід прилягти.
Ні, мені зараз полегшає.
-Прошу, приляж. -Ні, не треба.
Альмо, будь ласка, без метушні.
Жодної метушні.
Що б це не було, якщо ти метушитимешся, я помру на місці.
Обіцяю не метушитися.
Будь ласка, дозволь мені.
Мені треба роззутися.
Так. Я зніму їх з тебе.
Альмо?
Що?
Скажи їм, що я скоро спущуся.
Так, звісно.
Привіт, Сиріл.
Привіт.
Що сталося?
Не знаю, якась чортова напасть.
Мені зараз полегшає.
Маєш поганий вигляд.
Що в тебе болить?
Болить усе.
Зі мною раніше такого не було.
Живіт? Може, ти з'їв щось не те?
Ні, не думаю.
Мені просто болить.
Будь ласка, скажи всім, що я скоро спущуся.
Ні, нікуди ти не підеш.
Лежи й відпочивай.
Тобі щось потрібно?
Лише тиша.
-Викликати лікаря? -Ні, Сиріл.
Цього точно не треба, прошу.
Добре.
-Виснажив себе. -Мені потрібна тиша.
-Ти гориш. -Подбай про сукню.
Так, звісно. Обов'язково.
Я...
Я хочу...
Усе.
Ходімо, Альмо.
Думаю, мене знову знудить.
Доведеться добряче попрацювати,
щоб на завтра сукня була готовою.
Треба перепороти сукню спереду
і замінити спідницю.
Доведеться заново викроїти сатин,
а ще переробити орґанзу.
Так, я зараз із цим розберуся, Бідді.
Дякую.
Ти весь мокрий. Треба перевдягнути піжаму.
Я боюся, Альмо.
Звісно, що боїшся.
Як думаєш, мені полегшає?
Звісно.
Я про тебе подбаю.
Мадам, дзвонить телефон.
Він уже ліг і спить.
Прийшов лікар.
Який лікар?
По якого я посилала.
-Але ж він... -Його необхідно оглянути.
-Ні. -Так.
Ні, він не помирає.
Його необхідно оглянути.
Він заснув. Ось що йому необхідно.
Я висловлюся чіткіше.
Негайно виходь з кімнати та спускайся.
Добре.
Альмо, це доктор Гарді.
Вітаю, місіс Вудкок.
Вітаю.
Як він почувається?
Йому вже краще. Він заснув.
Він уже може їсти?
Він ще не пробував.
Я якраз хотіла приготувати суп.
А гарячка?
Вона спала.
Хочете, аби я його оглянув?
Так.
Ви впевнені, місіс Вудкок?
Так, звісно.
Рейнольдсе, леді Балтімор послала свого похресника, щоб він тебе оглянув.
Доктора Гарді.
Вітаю, містере Вудкок.
Дозвольте, я вас огляну.
Тримай свої руки при собі.
-Я просто поміряю вашу температуру... -Альмо?
Тут у кімнаті якийсь дивний хлопчик. Виведи його, будь ласка.
-І справді, я молодо виглядаю, але... -Іди до біса.
Рейнольдсе, прошу, дозволь йому тебе оглянути.
Так, іди до біса.
По-моєму, він чітко висловився.
Він хоче, щоб ви забралися звідси.
Вибачте, лікарю.
Мені дуже шкода.
Не хвилюйтеся.
Я зайду завтра, щоб перевірити його самопочуття.
О дев'ятій?
-Так. -Так.
Якщо вночі температура підніметься, подзвоніть мені.
-Звісно. -Звісно, лікарю.
Добраніч, місіс Вудкок.
-Добраніч, лікарю. -Добраніч.
Слідуй за мною.
Коли вона буде готова?
Не знаю.
Я перефразую.
Ця сукня буде готова до дев'ятої ранку, бо саме тоді вона вирушає в Бельгію.
Леді, на жаль, сьогодні доведеться працювати допізна.
О дев'ятій сукня має бути готова,
щоб вирушити в Бельгію.
Вам доведеться затриматися тут
на доволі тривалий час.
Якщо хочете скористатися телефоном,
то він у мене в кабінеті.
-Нано та Бідді? -Повідомте своїх рідних.
Чим я можу допомогти?
Будь ласка, пришпиліть тасьму до подолу. Дякую.
Леді, на жаль, сьогодні доведеться працювати допізна.
Сукня має бути готова до дев'ятої.
Знаю, над нею треба ще багато попрацювати.
Тому потрібно затриматися тут,
можливо, на всю ніч.
Якщо вам необхідно подзвонити,
зайдіть до мене в кабінет. Дякую.
ПРОКЛЯТТЯ БЕЗСИЛІ
Ти тут?
Ти завжди тут?
Я сумую за тобою.
Я постійно про тебе думаю.
Уві сні чую, як твій голос промовляє моє ім'я.
А коли я прокидаюся,
по моєму обличчю стікають сльози.
Просто я сумую за тобою. Ось і все.
Я хочу розповісти тобі про все.
Я не розумію, що ти говориш.
Я не чую твого голосу.
Гарячка спала.
Я кохаю тебе, Альмо.
Я хочу, щоб ти завжди була поруч.
Я кохаю тебе.
Я стільки всього хочу зробити.
Я думав, що житиму вічно.
Помилки, яких я припустився...
і то не раз...
Більше їх ігнорувати не можна.
Я стільки всього не зробив.
Але тепер я повинен це виправити.
І без тебе це буде неможливо.
Щоб вберегти моє...
втомлене серце від загибелі.
Зламати прокляття.
Що не змінюється, те вже померло.
Альмо, ти вийдеш за мене?
Ти вийдеш за мене?
Про що ти, в біса, думаєш?
Ти вийдеш за мене?
Ні?
Так.
А ти одружишся зі мною?
Так.
Рейнольдсе й Альмо,
коли казатимете слова злуки,
дивіться одне на одного.
Усе ж, ви одружуєтеся одне з одним, а не зі мною.
Рейнольдсе.
Я закликаю всіх присутніх...
«Я закликаю всіх присутніх...»
Стати свідками того, що я, Рейнольдc Джеремая Вудкок...
«Стати свідками того, що я, Рейнольдc Джеремая Вудкок...»
Беру тебе, Альмо Ельсон...
«Беру тебе, Альмо Ельсон...»
За свою законну дружину.
«За свою законну дружину».
Альмо.
Я закликаю всіх присутніх...
«Я закликаю всіх присутніх...»
Стати свідками того, що я, Альма Ельсон...
«Стати свідками того, що я, Альма Ельсон...»
Беру тебе, Рейнольдса Джеремаю Вудкока...
«Беру тебе, Рейнольдса Джеремаю Вудкока...»
За свого законного чоловіка.
«За свого законного чоловіка».
З великим задоволенням
хочу вас привітати.
Тепер ви чоловік і дружина.
Можете поцілувати наречену.
Годину?
Ну нічого.
Ку-ку.
-До зустрічі. -Так.
Розважайся.
Ти теж.
Ти теж розважся.
Ні, дякую.
Докторе Гарді?
-Докторе Гарді? -Вітаю.
Перепрошую.
Рейнольдсе, ти пригадуєш доктора Гарді?
Добрий вечір, містере та місіс Вудкок.
Вітаю.
Як поживаєте, містере Вудкок? Як самопочуття?
Ми познайомилися в калюжі поту, правильно?
Саме так.
Мабуть, мені вартувало б вибачитися.
Пригадую, я на вас нагарчав.
Забудьте. Я переживав набагато жорстокіші атаки.
Справді?
На вигляд ви зовсім здорові. Як почуваєтеся?
Я ж послав вас до біса?
Так, послали.
Вечерю подано.
Ходімо.
То це ваш похресник з хитрими очима?
Хитрими?
Його очі абсолютно нормальні.
Гадаю, я менш товста, відколи ми востаннє бачилися.
Справді?
Дуже дякую.
Вага просто спала з мене.
Ой, перепрошую.
Дуже важко розрізнити, на мою думку.
Є таємниці, про які ніхто не розповідає.
Ваша дружина світиться тим сяйвом,
яке з'являється під час першого шлюбу.
На скільки ви затримаєтеся?
Схоже, моєму похреснику це сяйво теж до вподоби.
Які у вас плани на Новий рік?
Жодних.
Приходьте на бал у Мистецькому клубі в Челсі.
Я не знаю, що це таке.
Це захід, який я пропоную вам, бо впевнений, що ви чудово розважитеся.
Це варто побачити.
Я передам моєму чоловікові.
Але, гадаю, ми залишимося вдома.
Змініть свою думку.
Або змусьте його передумати. Зробіть усе можливе.
Будь ласка, приходьте. Ви розважитеся, як ніколи в житті.
Звідки ви знаєте, яке в мене життя?
Я не знаю.
Ви праві.
Думаю, ви чудово проведете час, якщо вирішите прийти.
Вона за весь вечір на тебе майже не глянула.
По-моєму, ти вже достатньо їх потрусила.
Що це ти таке робиш?
-Я кинула три. -Але тут чотири.
-Повертайся на стійку, де тобі й місце. -Вибач.
Не треба тепер починати махлювати, Альмо.
Я не махлюю.
Мені це не потрібно.
Добре.
А от вміти рахувати не завадить.
До речі, мої очки потроюються,
бо ти не зняла жодної шашки з дошки.
Дурнувата гра.
Мабуть, вона видається тобі дурнуватою, бо зараз ти програєш,
та наважуся зауважити, що якби ти вигравала,
то безсумнівно поглянула б на неї з іншої точки зору.
Потрібно звільнити крісло для мого наступного суперника. Наступний!
Можна я?
Що?
Чому ти така невдоволена?
Розважся з наступною суперницею.
Так і зроблю. І з нею мені буде набагато веселіше.
Боже, вона так невихована.
Аж серце за вас розбивається.
Справді?
Бути в шлюбі з дитиною...
Не хочу бути расисткою, але...
у її краях що, є якийсь звичай
у цей час доби, згідно з яким...
-Ну, що вона робить? -Згідно з яким що?
Не знаю.
Не знаю, може, вона крадійка
або нападає на людей... Тобто...
Я хочу піти на танці.
Коли?
Зараз.
Ти жартуєш.
Ні, не жартую.
Сьогодні Новий рік.
Я на танці не піду.
У Девоншир-холлі вечірка,
святкування Нового року,
і я хочу піти.
Нам треба піти на танці.
То що ти робитимеш?
Я залишуся тут
і працюватиму.
Уже скоро, пані та панове!
Ви готові зустріти прекрасний, неймовірний, щасливий новий рік?
Ви готові?
Поїхали!
-Десять, дев'ять, вісім, сім, шість, -Десять, дев'ять, вісім, сім, шість,
-п'ять, чотири, три, два, один! -п'ять, чотири, три, два, один!
-З Новим роком! -З Новим роком!
Що скажете?
Як на мене, великувате.
Стягнути на талії?
Можемо трішки стягнути на талії.
-Так. -Гаразд.
Трохи стягнемо.
Прибери сантиметр із талії.
-Повністю, до булавки? -Так.
А тепер?
Тепер краще.
Вибачте, місіс Вон, я ненадовго.
Думаю...
Що скажете, мадам?
-Не надто тісно. -Так?
-Ні. Усе добре. -Вам зручно?
Куди зникла Генрієтта Гардінг?
Перейшла до іншого ательє.
До якого саме?
Чому ти мені не сказала?
Бо не хотіла.
Я про щось не знаю? Наскільки я пригадую,
то все, що я зробив - це красиво її вдягав.
По-моєму, є люди, яким це байдуже.
Вони хочуть бути модними, хочуть шику.
Шику?
Тільки не вживай це огидне слівце.
Шик?
Того, хто ввів це слово, треба привселюдно відлупцювати.
Я навіть не знаю, що воно означає.
Що це за слово? Клятий шик?
Цю людину треба повісити, втопити й четвертувати. Клятий шик.
-Це не має тебе турбувати. -Це мене турбує.
Це дуже мене турбує, Сиріл, бо це мене ображає.
Це мене ображає.
То до чого все це скиглення?
Я не скиглю.
Я не люблю, коли від мене відвертаються.
Ніхто не любить.
Але я не хочу це вислуховувати, моїм вухам боляче.
Я зробив жахливу помилку, Сиріл. Я зробив...
Я зробив жахливу помилку.
Мені потрібна твоя допомога.
Що ти хочеш, аби я зробила?
Я не можу працювати. Не можу...
зосередитися.
Моя впевненість зникла.
Їй тут не місце.
Ми вдвох збудували це місце, ти і я.
Вона перевернула тут усе з ніг на голову.
Через неї мене вивертає назовні.
Вона налаштовує нас одне проти одного.
Її поява відкинула дуже довгу тінь, Сиріл.
Місіс Вон задоволена сукнею.
Нікому не має жодного, чорт забирай, діла,
до задоволення місіс Вон!
Дякую, Альмо.
Немає за що.
Ви обидві просто зразок ввічливості.
У цьому домі стоїть запах смерті,
і він мені не подобається.
Бажаєш бокал вина?
Ні, дякую.
Налити тобі мартіні?
Нічого не треба, дякую.
Води?
Я хочу,
щоб ти був прикутий до ліжка.
Безпомічний.
Вразливий.
Відкритий.
Щоб лише я могла тобі допомогти.
Я хочу, щоб потім ти знову став сильний.
Ти не помреш.
Можливо, ти бажатимеш смерті, але ти не помреш.
Тобі треба трохи спокою.
Поцілуй мене, мила, поки я не заслаб.
Гадаю, варто
подзвонити тому
твоєму хлопчику-лікарю. Про всяк випадок.
Ти мені не довіряєш?
Ні, я довіряю тобі. Просто...
Якщо хочеш.
Але я тебе знову вилікую.
Обіцяю.
Я люблю тебе.
Я теж тебе люблю.
Мабуть, тобі краще вийти звідси.
Зачини за собою двері.
Так.
Я буду зовні.
Якщо він не прокинеться...
Якщо завтра його не стане...
байдуже.
Бо я знаю, що він чекатиме мене
на тому світі.
У безпеці, на небесах.
У цьому житті
і в наступному,
і в подальшому житті.
І що б не чекало на мене по дорозі звідси,
якщо я буду терпляча,
то знову його зустріну.
Розумієте,
життя не таке вже й загадкове, коли ми разом.
Скажіть: «А-а-а».
Дуже добре.
Можете вдягнути халат.
Буває, я заглядаю в наше спільне майбутнє.
Бачу, що чекає на нас при кінці.
Я можу передбачити майбутнє, у якому все вже влаштувалося.
Усі наші коханці,
діти та друзі повертаються.
І ми їм раді.
Гарної вам вечері.
Ми влаштовуємо великі...
вечірки, де всі сміються
і грають в ігри.
Я старша і дивлюся на все інакше.
Нарешті я тебе розумію.
І піклуюся про твої сукні.
Бережу їх від пилюки...
привидів і часу.
Мило.
Красиво.
Так, але зараз ми тут.
Так, звісно, ми тут.
І я зголоднів.
ДЛЯ ДЖОНАТАНА ДЕММА
Переклад субтитрів: Софія Семенко